Na nárožní parcele vznikla rozlehlá stavba bohatě členěná. Vstup či spíše vjezd je z boku, původně pod květinovou pergolou. Z levé strany je situován jako by samostatný objekt s garáží a byty personálu. Vlastní stavba je bohatě členěná, se stupňovanou siluetou,s  hojností střešních teras, z nichž některé mají konstrukci pro vytvoření chráněného, zatahovatelného prostoru. Hlavní obytné průčelí je otočeno kolmo k ulici do zahrady. přízemí ej relativně klidné, s velkými okny, některá mají v sobě zakomponovány přímé výstupy na zahradu. v konci stavby je nárožní terasa, krytá daleko dopředu a do strany vysazenou markýzou. Patro ustupuje většinou za terasy, jež přiléhají k jednotlivým pokojům, pro největší z nich je rozvinuta nad  přízemní markýzou. Poslední podlaží dále ustupuje, lemováno terasami téměř celé dokola. Uvnitř bylo téměř celé přízemí věnováno věnováno společenským prostorům – knihovna, hudební pokoj, jídelna a na ni ještě navazující dětská jídelna, které bylo možno propojit do jednoho velkého sálu. Dům byl na počátku 60. let znárodněn a rozdělen na šest samostatných bytů. v 90. letech byla vila rekonstruována, byť za cenu ztráty původního výrazu. Vzhledem k novému užití jako rezidenční vila pro významné návštěvníky Prahy byla pohledově uzavřena. I s touto proměnou však její architektonická hodnota zůstala vysoká a neměla by již dále být proměňována. 