Významné kulturní centrum, bylo od počátku určeno hudbě a výtvarnému umění. Tomu odpovídá jeho celkové řešení – stavba je dvoudílná. Část určená hudbě má hlavní nástup z náměstí, kam se obrací širokým, mírně vypouklým průčelím s masivně rustikovaným přízemím, vyzvednutým nad vysokým schodištěm vedeným ve dvou stupních – dolní s širokou základnou je vymezen výraznými kandelábry, horní, již užší je uvedeno bočními pylony s plastikami. 1. patro má ve střední části slavnostní prosklenou arkádou se zdvojenými iónskými sloupy, 2. patro ustupuje za atikovou terasou, jejíž zábradlí je zdobeno sochami. Z východní strany je nad rampu přisazen kočárový podjezd s robustními sloupy. Část určená výtvarnému umění má hlavní vstup orientován z nábřeží, celá je sevřená, rovná, opět s přízemím zvýšeným nad schodištěm, s prosklenou arkádou v 1 patře a s kamennými vázami zdobenou atikou. Sevřenost objemu zdůrazňují zvýšené nárožní „věže“. Hudební část má dva sály, zkušebny orchestru a nahrávací studio, v části původní obrazárny jsou výstavní prostory a kavárna, soustředěné kolem centrální haly. Vrcholná stavba české novorenesance. Po roce 1918 byla upravena jako dočasné sídlo parlamentu, v první polovině 40. let byla původnímu účelu vrácena hudební část, do obrazárny se následně nastěhovala Akademie múzických umění. Rekonstrukce podle projektu Karla Pragera byla provedena v letech 1990 – 1993. 